Saulės aktyvumas neseniai smarkiai padidėjo, kai ji peržengė į naują 11 metų ciklo fazę. Dėl šios priežasties regime išmetamus didelius energijos kiekius ir sprogimus saulės paviršiuje. Vis dėlto, šis suaktyvėjimas yra palyginamai silpnas, todėl manoma, kad saulė rimsta ir žengia į „ilgo miego periodą“. Tai reiškinys, paskutinį kartą matytas septynioliktame amžiuje. Jis gali smarkiai paveikti žemės ir dangaus klimatą.
Atvėsusi saulė į kosmosą išmes mažiau dalelių, todėl saulės sukuriamas apsauginis skydas bus mažiau efektyvus. Kosminei radiacijai atsiras tinkamos sąlygos netrukdomai keliauti, dėl šios priežasties astronautams kyla radiacijos pavojus. Esant tokioms sąlygoms, pilotuojama misija į Marsą būtų be galo pavojinga ar net išvis neįmanoma.
Saulės išmetamos dalelės aplink visą Saulės sistemą sukuria apsauginį skydą, vadinamą heliosfera.
Jis apsaugo nuo tarpžvaigždinės terpės poveikio ir kosminės spinduliuotės. Sumažėjus saulės aktyvumui, susilpnėtų ir heliosfera.
Fizikai, tyrinėjantys saulės aktyvumą, atskleidė, kad skraidinti astronautus į kosmosą esant tokioms sąlygoms yra nesaugu. Žemę nuo kosminės radiacijos saugo planetos magnetinis laukas. Teigiama, kad radiacijos lygis per šį saulės ramumos periodą gali padidėti du kartus. Šis periodas gali tęstis nuo 40 iki 200 metų, todėl misija į Marsą gali būti atidėta daug vėlesniam laikotarpiui, nei tikimasi.
Vis dėlto, naujausi išradimai gali apsaugoti astronautus nuo šios radiacijos. Pavyzdžiui, Nautilus erdvėlaivyje sumontuotos vandenilio-vandens mišinio talpyklos gali izoliuoti erdvėlaivyje esančius astronautus nuo kosminės radiacijos.
![](/wp-content/themes/mokslon/images/simple_logo.png)